Rearanjare: KRALIZEC
SUPRAVEGHETORUL
Nu e uşor niciodată.
Intri pe uşă şi nu-i găseşti stând acolo, aşteptându-te pur şi simplu,
cu un zâmbet călduros de bun venit.
Poţi doar să speri că vor face o greşeală
şi să te străduieşti să fii acolo când se va întâmpla.
Şi apoi să te învinovăţeşti pentru crime ?
Nu. Eu îl învinovăţesc pe ticălosul care le-a comis.
Întreaga viaţă a acestui om e un şir de crime.
Le studiază. Are cunoştinţe de medicină legală.
Cunoaşte procedurile poliţiei.
Se pregăteşte meticulos, pentru a nu lăsa urme la locul faptei.
După ce-şi alege ţinta, o supraveghează săptămâni întregi.
Studiază orice detaliu din viaţa ei de zi cu zi.
Când vine acasă, când se culcă.
Dimineaţa, la răsărit, se poate apropia de ea.
Chiar dacă soarele nu a apărut încă, nimeni nu consideră că e noapte.
Femeile prudente la miezul nopţii, umblă pe jumătate dezbrăcate 7 ore mai târziu.
Într-un final, va alege o zi.
Îşi va lua o cutie cu scule şi accesorii,
bandă izolatoare, cătuşe, o armă, tot ce îi trebuie.
Va pătrunde în casă.
În noaptea aceea, ea va veni acasă.
Îşi va vedea de treabă, nebănuind că el se află înăuntru.
Asta e bună.
Vrei să dansăm ?
Nu, nu face pe inabordabila.
Ne vom distra.
S-a terminat. E în regulă.
Am spus: Taci !
Când ea va leşina, inevitabil, o va readuce în simţiri iarăşi şi iarăşi pentru a...
Ce vroiai să spui ?
Timpul a expirat.
Joel.
De ce mi-ai întors spatele ?
De ce ţi-a fost atât de greu să accepţi ?
Pentru că ştii că am făcut-o pentru tine.
Ai fost atât de aproape de mine în noaptea aceea.
Îmi amintesc clar ce senzaţie am avut când ţi-am auzit paşii în urma mea.
Mândrie.
Credeam că ne va uni pentru totdeauna.
Pentru mine, a fost cel mai frumos moment al nostru.
Încă mai pot vedea flăcările.
Rahat. Ce naiba ?
Ah, la dracu' !
Nu am văzut nimic.
- Wanda, îi duci tu asta sergentului ? - Acum.
Sunt detectivul Mackie. Bun venit la locul faptei.
Te pot ajuta cu ceva ?
Mă duc acasă, atât. Locuiesc la etaj.
Nu ai observat banda galbenă pe care scrie "Accesul Interzis" ?
Dacă ai terminat cu ea, o iau şi merg acasă.
O cunoşti pe această femeie ?
N-am văzut-o niciodată. Ce s-a întâmplat ? E moartă ?
Eu nu am pomenit nimic de vreo crimă.
De ce te-ai grăbit să tragi o asemenea concluzie ?
Ai izolat jumătate de clădire şi ai adus şi o duzină de poliţişti
care-ţi dau peste cap locul faptei.
Nu cred că e vorba doar de un hoţ de casetofoane.
Ţine. Sună-mă dacă îţi vine vreo idee.
Bine ?
- Alo. - Da, sunt Hollis.
Sunt Campbell. Sunt... Ne-am întâlnit azi-noapte.
Da, Joel Campbell. Prietenul nostru, fost agent FBI, de la apartamentul 805.
Te-am verificat puţin după ce ai plecat. Cu ce te pot ajuta ?
Abia... Zici că nu eşti ocupat ? Pari să fii foarte prins.
Un deştept a şutit o Honda, la câteva blocuri mai încolo. Un model '86.
- Vrei să te sun mai târziu ? - Nu.
Când a fost ucisă fata ?
Luni noapte. Acum trei zile. De ce ?
- Pentru că ştiu cine a făcut-o. - Şi de unde ştii tu asta ?
Mi-a trimis o fotografie cu ea în viaţă. Am primit-o acum trei zile. Luni dimineaţă.
Aşteaptă puţin, Campbell. Am de prins nişte borfaşi.
Da. Scuze că te-am ţinut atât.
- Vrei să ne întâlnim la mine la birou ? - În regulă.
Obişnuieşti să deschizi corespondenţa la patru zile după ce ai primit-o ?
Nu. Uneori durează şi două săptămâni.
Dacă vom răspunde tuturor întrebărilor,
vom afla dacă există vreo legătură între cele două cazuri.
Doamne sfinte.
Nimic nu poate să-ţi strice sărbătorile ca nişte crime în serie.
Aici.
- Lăsaţi-ne singuri un minut. - Bine, d-le locotenent.
Avem un tip care trimite fotografii prin poştă.
Campbell, ar trebui să-l trimitem pe Bob Barker după nenorocitul ăsta.
Ar fi un spectacol pe cinste.
Ultima lui identitate a fost David Allen Griffin.
M-am ocupat de caz vreme de trei ani şi jumătate, în Los Angeles.
Îl bănuim de cel puţin 11 crime.
Ce caută în Chicago ?
Presupun că încă strangulează tinere cu ajutorul coardelor de pian.
Toate victimele au fost lăsate parţial dezbrăcate
iar laboratorul nu a găsit nici un indiciu.
Exact. Nici o urmă.
- L-ai văzut vreodată pe tip ? - Nu. Nu l-a văzut nimeni, niciodată.
Atunci, nu putem să tragem concluzia că ar fi acelaşi tip, nu ?
Haide, mi-a trimis fotografiile alea nenorocite.
Mi-a tras-o chiar la mine în casă.
- Îmi pare rău. - E în regulă !
Arătai adorabil.
Pe ambalaj scrie că se foloseşte la lumină naturală,
dar oare cum se comportă la lumină fluorescentă ?
Îmi pare rău, nu ştiu despre ce vorbiţi.
Eu doar lucrez aici.
- Developezi filme. - Da, o oră.
- Îmi dai voie ? - Sigur.
- Ce faci ? - Îl testez.
Voi face nişte fotografii iar tu le vei developa.
Perfect.
Da, şeful poliţiei din Chicago a sunat deja.
Nu mă surprinde. Cred că vor să colaborăm.
Pregătesc o operaţiune mixtă chiar acum.
Aş vrea să ştiu dacă crezi că te descurci.
Ştiu că în L.A. ...
Nu suntem în L.A. Nu mai e treaba mea.
Ştii ceva ? Singurul motiv pentru care fundul tău prăpădit se află aici,
la mine în birou, este faptul că ai avut un avans de trei ani faţă de noi.
Nenorocitul ăsta e hotărât să te bage în rahat, fie că ne place, fie că nu.
Ai dreptate. Biroul operativ din L.A. are dosare relevante despre caz.
Nu-ţi pot spune cu nimic mai mult decât poţi găsi în ele.
Îmi pare rău.
Mike. Mă scuzaţi.
Mike, am prelevat câteva seturi de amprente de pe plic şi de pe fotografie.
Îmi pare rău. Nu e treaba mea, dar n-aveţi decât să le verificaţi.
Mă veţi găsi pe mine, pe şofer, trei tipi de la depozit, pe Moş Crăciun,
o grămadă de spiriduşi.
Dar în nici un caz pe tipul ăsta.
Ce naiba a fost asta ?
Verifică-le.
Da, domnule.
Ei bine, eşti tânăr.
Vrei să-ţi trăieşti toată viaţa cu handicapul ăsta ?
Iau 200 de miligrame de Seconal,
doar ca să dorm două ore şi jumătate pe noapte.
De două ori pe zi iau 400 de milligrame de Acebutolol
şi 20 de miligrame de Lotensen, pentru tensiune.
Îmi injectez medicamente împotriva migrenelor oricând am eu chef.
Toate astea nu fac casă bună cu slujba.
Poate eşti doar speriat.
Al naibii de corect.
Sunt speriat.
Bine.
Hai să vorbim.
Mă duc undeva şi uit pentru ce m-am dus acolo.
Ratez ieşirile de pe autostradă.
Sunt norocos dacă găsesc drumul spre casă când vin de la cumpărături.
Şi dacă îl găsesc, de obicei, observ că am uitat tot ce am cumpărat.
Totuşi, reuşeşti să vii aici în fiecare săptămână.
De două ori pe săptămână.
Da.
Aşa e.
Dacă următoarea fotografie trimisă ar fi a fiicei tale ?
Chiar ai vrea să fiu eu cel care o caută ?
Da.
Da. Aş vrea.
- Alo. - Bună, eu sunt.
Eu ?
Care "eu" ?
E frig ca naiba. De ce te-ai mutat aici ?
Ce dracu' vrei de la mine ?
Abia dacă ieşi din casă. Când o faci, te duci să mănânci
la acelaşi restaurant vietnamez oribil, noapte de noapte.
Pari foarte plictisit. Mă aşteptam la o primire mai călduroasă.
Nu eu te-am chemat aici, nu ?
Tipul cu care te-au înlocuit...
Am încercat să fac treaba să meargă dar pur şi simplu nu ne putem înţelege.
Era să renunţ definitiv, dar până la urmă mi-am zis: "Chicago nu e atât de rău."
Măcar nu te-ai mutat la New Jersey, nu ?
Mda.
De ce nu iei un pix ?
Îţi dau numele şi numărul agentului care se ocupă de cazul tău.
Împărtăşeşte-i lui zbuciumul tău interior, pentru că pe mine mă doare-n cot.
Ştiu că ai o slujbă grea, Joel,
dar încerc să fac lucrurile să meargă între noi, încetul cu încetul.
- Despre ce vorbeşti ? - Fotografiile, Joel.
Îţi trimit o fotografie, iar tu ai la dispoziţie o zi ca să o găseşti.
Până la 9:00. Ce zici, Joel ?
Zic că ar fi trebuit să mă mut la New Jersey, ticălosule.
Noapte bună, Joel.
Te simţi bine ? Aşa se pare.
Rahat !
- Cine e ? - Flori pentru Joel Campbell.
Nu ai răspuns la telefon. Uşa de jos era deschisă, aşa că m-am gândit să le aduc...
Lasă florile pe podea.
Mulţumesc.
Fotografiile, Joel.
Îţi trimit o fotografie, iar tu ai la dispoziţie o zi ca să o găseşti.
Nu am văzut-o niciodată. E moartă ?
N-am pomenit nimic de vreo crimă. De ce te-ai grăbit să tragi o asemenea concluzie?
- Cred că eşti doar speriat. - Al naibii de corect. Sunt speriat.
Dacă următoarea fotografie trimisă ar fi a fiicei tale ?
- Chiar ai vrea să fiu eu cel care o caută? - Da.
Îţi voi trimite o poză.
Ai la dispoziţie o zi ca să o găseşti.
Am primit asta acum jumătate de oră.
Vreau cazul.
Te descurci ?
Vom vedea.
Ce altceva ţi-a mai spus ticălosul, noaptea trecută ?
Asta-i tot.
Am pus deja linia sub urmărire, la fel şi telefonul tău mobil.
Ce-i asta? Ce-i asta, o pasăre ?
E un afiş. Se pare că fotografia a fost făcută în interior.
- Putea fi făcută oriunde. - A fost developată într-un magazin.
Vezi dacă poţi identifica numerele astea.
Dacă nu, fă o listă cu toate magazinele care folosesc hârtie Kodak.
Am înţeles.
E al meu ? Mersi.
- Scuze, nu îmi amintesc cum te cheamă. - Mitch Casper.
Mitch, pune-o pe computer şi măreşte-o.
Află ce e pe peretele din spatele ei. Chestia aia de acolo.
Află ce fel de cercei poartă, ce bluză are.
- Ce e pe ochelarii ei ? - O reflexie, da.
Află ceva despre ea. Orice.
Amândouă fetele sunt, practic, nişte singuratice, sunt foarte puţin socializate.
Părinţii ultimei fete erau decedaţi.
Nici un prieten apropiat, din câte ştim. E genul lui de victimă ?
Nu. De fapt, victimele lui erau întotdeauna femei tinere,
dar acum trimite şi fotografii.
Îşi va îndrepta atenţia doar spre singuratice. Femei ce trec neobservate.
Nu ne va trimite fotografii cu regina balului.
Da. Ascultă, înainte să trecem mai departe,
trebuie să hotărâm dacă o vom arăta presei sau nu.
Trebuie s-o facem, acum.
Nu e vorba de nici o decizie. Putem face mai mult pentru ea.
Să-l aducem pe el în centrul atenţiei.
Le va plăcea tipul.
Tot ce vă pot spune, deocamdată, este că avem motive întemeiate
să credem că viaţa acestei femei este în mare pericol.
Poliţia din Chicago şi FBI lucrează împreună,
încercând să o găsească
şi vă vom fi recunoscători pentru orice ajutor care să ne susţină eforturile.
Fiecare oră contează. Asta e tot.
Această tânără a dispărut.
Autorităţile o caută cu disperare. Se tem pentru siguranţa ei.
Pentru orice informaţie referitoare la identitatea aceastei femei,
numită de poliţie "Jane Doe",
sau locul în care se află, vă rugăm să sunaţi la numărul de pe ecran.
Aceasta este fotografia unei tinere necunoscute,
care ar putea fi ucisă dacă nu este găsită până la ora 9:00.
Ce fel de cercei sunt ăştia ? Ce bluză e asta ?
- Ce te tot lamentezi atât ? - Ei, haide, Diana.
A fost cazul meu. Ibby deschide uşa şi intră în scenă "Căpitanul Barbiturice."
Nu-mi pasă cât de bine îl ştie pe mizerabil.
Eu zic că dacă nu i se dilată pupilele, nu avem nevoie de el.
Doamnă, încă nu s-a stabilit nici o recompensă,
dar sunt sigură că se poate aranja.
Bine. Astăzi ? Astăzi s-a întâmplat ?
Da, vă mulţumim. Vom verifica.
Ceva rezultate ?
85, aproape 90 de apeluri în ultimul sfert de oră.
Adică, o droaie de "poate" şi "e posibil să".
Încercăm să triem rahatul, dar e o grămadă mare.
În ciuda căutărilor din după-amiaza aceasta,
poliţia încă nu a găsit-o pe femeia a cărei poză a fost trimisă azi-dimineaţă.
Continuă să se bazeze pe ajutorul dumneavoastră în acest caz înfricoşător.
Mitch.
Ce-i asta ? O siglă ?
- Vezi ? - Da, în regulă.
Voi mări imaginea, o voi apropia şi mai mult. Să vedem ce aflăm.
- Bine ? - La dracu'.
Da.
Numerele sunt relevante doar dacă găseşti unde au fost procesate.
- Şi hârtia ? - Lista e pe drum.
- Sunt 11.000 de locuri. - Câte !?
Ştii unde este restaurantul "Lou Mitchell" pe strada Oak ?
- Da, e în zona Coastei De Aur. - Mergem acolo. Haide.
Da, sunt sigură că era ea.
- Purta o banderolă. - Era singură sau lua masa cu cineva ?
- Era singură. - Când ai văzut-o ultima oară ?
Nu ştiu. Săptămâna trecută.
Poţi fii mai exactă ? În ce zi ?
Nu, numai dacă inventez.
Nu vrem aşa ceva. Vreau să vorbesc cu fiecare angajat al restaurantului.
Manageri, bucătari, spălători de vase, casieri.
Va fi dificil.
Viaţa e dificilă. Verifică toate vânzările făcute pe carte de credit, săptămâna asta.
Elimină femeile şi bărbaţii care au peste 40 de ani. Trebuie să îi sunăm pe fiecare.
Am înţeles.
Dau nişte telefoane, să vedem cine ne poate ajuta.
Bine. Te poţi lipsi de cineva ?
Îţi aduc oricâte ajutoare îţi trebuie.
Bine. Le vom trimite pe fax o listă cu nume. Vor trebui să dea telefoane.
Mă ocup eu.
Bine. Mulţumesc mult.
Autorităţile speră că, odată ce milioane de oameni
vin de la serviciu şi dau drumul la TV, cineva o va recunoaşte pe această fată.
Iau această ameninţare la adresa ei foarte în serios.
Ce naiba vrei să zic ? E aproape ora 6:00, pentru Dumnezeu.
Dacă nu sunt acasă, sună din nou peste 45 de minute.
Vin ei acasă de la servici.
Scuză-mă. Ia uită-te aici.
Ai avut dreptate. E clar că este A-P, iar linia e, de fapt, un semn de exclamare.
Îţi spune ceva ?
Adaugă un "C" şi un "R" şi iese "Crap" (Rahat).
Nu. Ce ai vrea să-ţi spun ?
Da, aşa e. Iese "rahat".
Una dintre chelneriţele dumneavoastră a văzut-o aici, săptămâna trecută.
Uitaţi-vă la fotografie cu atenţie şi spuneţi-mi dacă vă amintiţi de ea.
Îmi pare rău, deviza mea este să acord cât mai puţină atenţie clienţilor.
- Ai impresia că e o glumă ? - Nu.
Uită-te naibii la fotografie şi spune-mi dacă ai văzut-o.
- Nu am văzut-o. - Eşti sigur ?
- Da. - Păcat.
Vă mulţumesc că aţi venit.
Haide, dragă, porneşte televizorul.
E joi seara, ce naiba ! "Obligatoriu-TV" !
Mai devreme, vă spuneam că investigatorii răscolesc străzile din Chicago
căutând această fată, pe care o numesc Jane Doe.
Afişaţi naibii numărul. Haide !
Încă mai au nevoie de ajutorul dumneavoastră.
- Haide ! Nu începeţi cu... - Consilierul municipal aprobă noul buget.
Dacă asta e tot ce pot face, care era termenul limită ?
- Ce ? - 9:00.
S-a terminat. Nu vom reuşi.
Da. Noapte bună, Ellie, pe mâine.
Asta a fost.
A treia posibilă identificare, la Fox Pavilion Mall.
Adu întăriri. Vrei să vii ?
Mă cunoşti doar.
- Vorbim mai încolo. - Salut.
Băieţi, priviţi !
A fost văzută aici în trei ocazii diferite, înţelegeţi ?
Oricine trece pe aici este un posibil martor.
Vreau să vă împrăştiaţi. Nu ştiu dacă lucrează aici, dacă locuieşte aproape.
Luaţi fluturaşii ăştia. Înmânaţi-i tuturor celor de aici.
Vreau să îi vadă, bine ? Voi, veniţi cu mine.
- Cine a preluat ultimul apel ? - Eu.
Tu ? Să mergem. Ocupă-te de etajul 3.
Puteţi să vă uitaţi puţin la aceste fotografii, vă rugăm ?
Vorbeşte cu domnul de aici. Uitaţi-vă puţin aici. Mulţumim.
Vă uitaţi puţin ? Mulţumesc.
- Dacă o vedeţi, vă rugăm sunaţi-ne. - Nu, nu am văzut-o niciodată.
Frank ? Frankie !
Cum ţi-a mers azi ?
Oh, da ! E bine.
Cum mi-a mers mie ? Nu prea bine.
Mă scuzaţi, dumneavoastră sunteţi cea care a văzut-o ?
Da.
- Ea este ? - Da, ea este.
Am văzut-o jos, la bufet.
- Acolo ? Chiar acolo ? - Da.
- Când ? - Azi după-amiază, pe la 14:30.
Mă scuzaţi.
Hollis. Hollis !
Ce este ?
Magazinul foto.
- Unde ? Unde ? - Magazinul foto.
Aici, chiar aici. Aici a făcut fotografia.
Vezi ? Mica noastră pasăre.
Mă scuzaţi.
O cunoaşteţi pe această femeie ?
Da, tocmai s-a angajat aici.
O cheamă Ellie.
Am nevoie de numărul ei de telefon şi de numele de familie. Acum !
- Aflaţi-i numărul de telefon, acum ! - Bine. Trebuie să-mi sun şeful.
- Fă-o ! Fă-o ! - În ordine.
Vaci tâmpite.
Mamă, linişteşte-te. Ce este ?
Nu, sunt sigură că exagerezi.
Fii serioasă. De ce spui asta ?
Uite ce e, mă îndoiesc că medicul tău ar vrea să te otrăvească.
Putem s-o lăsăm pe altă dată ? Mă uitam la un film.
Da, mamă, împreună cu un tip.
Da, e drăguţ.
Nu ştiu dacă e ceva serios sau nu.
Ascultă, dacă îţi zic cum îl cheamă, ai să mă laşi în pace ?
Îl cheamă Frank. Pa !
Haide, haide !
Da ?
Trebuie să vorbesc cu Ellie Buckner imediat.
Oh, nu poate veni la telefon acum.
Nu, vă rog, vă rog ! Acum ! Este o chestiune de viaţă şi de moarte !
Nu, acum nu mai este.
N-a fost grozav ? Nu m-am mai simţit aşa de bine de ani întregi.
N-a fost plin de suspans ?
Da, a fost de senzaţional.
Aşa e mult mai distractiv.
E uimitor, nu-i aşa ?
Ne aflăm toţi, la grămadă, dar nu ne observăm cu adevărat, nu-i aşa ?
Dar tu mă bagi în seamă, nu-i aşa, Joel ?
Da, eu te bag în seamă.
Ellie Buckner.
Singură, 24 de ani, părinţii locuiesc în Florida.
Nici un prieten, până acum.
Are un motan pe nume Frank. Se pare că el nu urmăreşte ştirile.
Oare ce s-a întâmplat cu motanul ?
Verifică apelurile telefonice, bine ? Jurnale, scrisori, agende.
Vezi dacă le contactează pe vreuna dintre fetele astea.
Doamnă, aveţi ceva mărunţiş ?
- Băieţi. - Tată !
Tată, nu mă recunoşti ?
Domnule, aveţi ceva mărunţiş ?
Ce faci aici ?
Strâng mărunţiş. Ce crezi că fac ?
- Nu ai vreo slujbă, ceva ? - Bine, las-o baltă.
Uite ce e, îmi dai ceva bani sau nu ?
- Doar dacă dansezi cu mine. - Du-te dracului.
- Vorbesc serios. - Nu avem muzică.
Eu conduc, tu urmezi paşii.
Şi: 1-2-3, 1-2-3, 1-2-3 !
- Fir-ar ! - Te descurci greu, nu ?
Am nevoie de o greblă ca să mănânc aşa ceva.
Totul stă în unealtă.
Am terminat-o cu aşa ceva, asta e clar.
Ascultă.
Care-i treaba cu frumuseţea aia de la Biroul Federal ?
Cum o chema ? Diana ?
Ce n-aş da să petrec 20 de minute cu ea la un drive-in,
în faţa unui bol serios cu chili.
Să fiu al naibii dacă nu ai ales cel mai nasol restaurant din Chicago.
E un restaurant bun.
Azi-noapte, Griffin mă sâcâia şi el în legătură cu asta, la telefon.
Ce e ? Ce este ?
Crezi că sunt şanse ca el să ne privească chiar acum ?
Pleacă de-aici.
Suspect de crimă, se îndreaptă spre Commerce, lângă intersecţia cu Lincoln.
Maşină albastră, cu două uşi, din anii '80, poate un Ford.
La dracu' ! Dumnezeii mă-sii !
Sunt în faţa apartamentului lui Ellie Buckner,
femeia cunoscută în Chicago ca "Jane Doe."
Căutarea disperată a avut un final tragic, în jurul orei 21:20,
când poliţia i-a găsit cadavrul, în apartamentul ei din Wicker Park.
Este o crimă care a şocat acest cartier liniştit.
Bine.
Ne vedem mai târziu. Pa.
Mă scuzaţi.
Nu pot sta mult. Am vrut doar să vin să-ţi spun că apreciez ceea ce mi-ai spus ieri.
Cum mai e cu migrenele ?
Cam la fel.
Poţi dormi ?
Oarecum.
Cum e la slujbă ?
Minunat. Îmi fac admiratori printre ucigaşi.
Cum te face să te simţi faptul că acest om te urmăreşte şi în Chicago ?
Este vorba de răzbunare ?
E o întrebare ciudată.
Nu, nu cred că e vorba de răzbunare.
Cred că urmează un scenariu, un anumit ritual.
Odată cu trecerea anilor, am devenit şi eu o parte din poveste.
Probabil nu ar mai fi avut sens fără mine.
Altfel spus, i-a fost dor de tine.
Ciudat, nu-i aşa ?
Ţie ţi-a fost dor de el ?
Ce naiba vrei să spui ?
Scuză-mă.
Desigur.
Campbell.
- Am mai primit o poză. - Vin imediat.
Unde stă ?
Să aducem pe cineva din oraş, imediat.
Să vedem ce ne pot spune despre partea asta de trotuar.
Ce-i aici ? E de la automatele pentru parcare ?
Da, mă ocup eu.
Mitch, să ducem fotografia ei prin locurile unde se fac tatuaje.
Am înţeles.
Cum te cheamă ?
De obicei, domnule Abraham, fac o şedinţă de început,
în care încercăm să aflăm ce aştepţi tu de la terapie.
Dacă amândoi simţim că eu sunt persoana care poate să te ajute,
atunci putem să facem o programare.
Şi obişnuiesc să înregistrez şedinţele.
Dar dacă preferi să...
Procedezi aşa cu toţi pacienţii ?
Da, cu majoritatea.
- Ai prefera să nu o fac ? - Da, mai bine nu.
În regulă.
Deci, zici că ai nevoie de ajutor. În ce privinţă ?
Nu sunt sigur.
Ce fel de ajutor oferiţi ?
Păi, lucrez cu pacienţi care au tot felul de probleme.
Crezi că e posibil ca unii dintre pacienţii tăi să plătească doar ca să te vadă ?
Eşti foarte frumoasă.
Să ne concentrăm asupra ta, nu asupra mea, d-le Abraham.
Sigur.
- Bravo! Am să încerc din nou, bine ? - Da, mă rog.
Acum câţiva ani au renovat cartierul
şi au pus nişte bănci în jurul unor pomi din centru.
Unde în centru ? Arată-mi o hartă a oraşului.
În principiu, zona Broadway şi Belmont.
- Aici sunt 15, până la 20 de blocuri. - Da.
Sunt cinci milioane de oameni în oraşul ăsta.
- Cum e posibil ca nimeni să n-o cunoască ? - Ai ceva mărunţiş ?
Cum e posibil, în era comunicaţiilor ?
Autorităţile au început căutarea celei de-a doua "Jane Doe".
- Tată, tată, eu sunt. Nu mă recunoşti ? - Lasă-mă în pace.
Haide, am nevoie de tine, omule.
Oraşul Chicago e în stare de alertă.
Poliţia caută o femeie pe baza fotografiei primite.
Se pare că această crimă ar fi legată de alte crime în serie, din Los Angeles.
Până acum, femeia numită de către poliţie "Jane Doe 2" nu a fost încă găsită.
Şi toţi cei implicaţi sunt ingrijoraţi pentru siguranţa ei.
- Da. - O avem pe mama lui Jane Doe la telefon.
Vin acum.
Duceţi câte o fotografie la fiecare pistă de skateboard,
la magazinele de muzică din apropierea zonelor Broadway şi Belmont.
Belmont. Exact.
- Aş vrea să pot vedea ceva scrisori. - Nu e nici o scrisoare.
Nu a scris niciodată, nimănui.
A sunat aici de trei ori. A spus de unde sună ?
Spunea multe. N-am ştiut niciodată ce să cred. Are un nou prieten.
- Vorbiţi-mi despre el. - E avocat. Da, sigur.
Vă mai amintiţi ceva legat de telefoane ? Orice ne-ar putea fi de folos.
Acum câteva luni a sunat să-mi spună că s-a angajat la Seattle's Best Coffee.
Seattle's Best ?
Veşti proaste. Nu lucrează şi nici nu a lucrat la Seattle's Best.
Nu-mi pasă dacă a lucrat sau nu, ea stă în faţa unei cafenele.
Nu ştiu.
Văd doar o bancă. Poate fi oriunde, ca să fiu sincer.
Uită-te la fotografie. Sunt şapte oameni acolo !
Trei dintre ei ţin acelaşi tip de ceaşcă de cafea în mână.
Stă în faţa unei nenorocite de cafenele.
Trimite oameni în fiecare local "Seattle's Best" din oraş
şi în orice loc unde se vinde cafea din zonele Broadway şi Belmont.
Uită-te la asta. Bine.
E prea repede ?
Vrei să mă omori, scumpete ? Haide, credeam că vrei să mă impresionezi.
Da, da. Ce dură eşti !
Poţi să afişezi astea ? Mulţumesc.
Doamnă, o căutăm pe această fată, încercăm să o contactăm.
O ştiu, omule. Vine aici mereu.
Am găsit un puşti care o ştie. Seattle's Best, Lincoln şi Wisconsin.
Bine.
- Mulţumesc. - Trebuie să plec, Jess.
Îmi pare rău, sunt în întârziere.
- Pot să mă furişez în camera ta ? - Nu.
Ultimă oară când ne-a prins, tata a luat-o razna.
- Nu fi supărată, Jessie. - Las-o baltă.
Da, o las să folosească baia. Le-am spus şi celorlalţi.
Nu mă interesează. Vreau să ştiu unde locuieşte.
- Vreau să ştiu unde stă. - Omule, trăieşte în stradă.
Trebuie s-o găsim. Sună la poliţie, dacă o vezi. Ajutaţi-ne !
Ajutaţi-ne, careva ! Uitaţi-vă aici.
Sunaţi la poliţie dacă o vedeţi. Ajutaţi-ne.
- Lasă-mă în pace. - Treci încoace !
Uită-te naibii la fotografie, da ? Uită-te la ea !
- Ai văzut-o pe fata asta ? - Nu.
Scuzaţi-mă. Aţi văzut-o pe fata asta ?
Uitaţi-vă la poză, înainte de a răspunde.
- Aţi văzut-o ? - Nu, îmi pare rău.
Vezi ? Aşa vreau să faci, da ?
Scuză-mă. Ai văzut-o pe fata asta ?
- Nu, nu am văzut-o. - În regulă, mulţumesc.
Ai văzut-o ? Ai văzut-o pe fata asta ?
Domnule, aţi văzut-o pe fata asta ?
- Opreşte-te. - Dar n-am făcut nimic !
Nici n-am zis aşa ceva. Uită-te la fotografie doar. Ai văzut-o pe fata asta ?
- E cam de vârsta ta. - Du-te dracului, copoiule, nu ştiu nimic.
Bună.
Sună bine.
- Da ? Îţi place ? - Categoric.
Atunci, stai să dau mai tare.
Dacă nu îmi spui unde e, prietena ta va fi moartă într-o oră.
Bine.
Stă la ultimul etaj, omule.
Te rog, Doamne. Te rog, te rog.
Te rog, Doamne. Ajută-mă, te rog.
Pe aici, în sus !
Pe aici !
Scoate-l de aici. Haide !
Campbell.
Campbell, eşti bine ?
Campbell, deschide uşa.
Deschide-o.
Campbell ? Eşti aici ?
Joel ?
E îngheţat. Mitch, cheamă un medic. La naiba.
Anchetatorii, începând de azi dimineaţă, se află încă în căutarea
criminalului în serie, responsabil pentru haosul de azi-noapte.
Trei poliţişti au fost omorâţi şi o tânără, de asemenea, ucisă.
Agentul FBI care se ocupa de caz a fost internat în spital.
Bună.
Intră.
Nu trebuia să vii.
Păi, m-am gândit că nu poţi să vii tu la mine.
Aşa că...
Pe deasupra, n-am încă prea mulţi pacienţi, aşa că nu-mi permit să pierd unul.
Da.
Nu te-am văzut niciodată în afara biroului. Arăţi altfel.
Chiar ? Pentru că tu arăţi exact la fel.
Da.
Ai mâncat ?
Vrei să mănânci ?
Nu am decât jeleu.
E bine.
- Vrei să mănânci ? - Da, haide să mâncăm.
În ordine.
- Altfel spus, i-a fost dor de tine, nu ? - Ciudat, nu-i aşa ?
- Ţie ţi-a fost dor de el ? - Ce naiba vrei să spui ?
- Altfel spus, i-a fost dor de tine, nu ? - Ciudat, nu-i aşa ?
- Ţie ţi-a fost dor de el ? - Ce naiba vrei să spui ?
Uite, îmi pare rău, nu pot vorbi acum. Te sun eu. Bine ?
Scuzaţi, agent Casper ? Agentul Campbell a trimis asta şi...
Cum a ajuns la tine ?
Oficiul poştal mi-a înaintat-o, din apartamentul lui.
Mulţumesc. Rahat !
Bună dimineaţa. Mulţumesc pentru atenţie.
Astăzi voi fi scurt.
După cum mulţi dintre voi ştiu deja, am mai primit o fotografie, astăzi.
Nu, nu, nu.
Nu răspund la nici o întrebare, azi.
Sunt aici doar pentru a transmite această fotografie
şi a vă ruga să ne ajutaţi în continuare la această investigaţie.
Detectivul Hollis Mackie ne-a informat
că acest oribil joc de-a şoarecele şi pisica va continua.
Iată fotografia următoarei ţinte a ucigaşului.
- Eşti bine ? Sigur ? - Cred că da.
Mă întorc imediat.
Ajutor !
Cu durere în suflet pentru pierderea suferită, pentru că suntem prieteni.
Bună, Joel.
Cum mai stai cu inima, prietene ?
Uite.
Vrei o bere ?
Te-ar face să te simţi mai bine.
Opreşte-te.
Poftim.
Spune-mi ceva.
Te-ai mutat la 2.000 de mile distanţă,
pentru a fi aproape de mormântul acestei femei ?
Am dreptate, nu-i aşa ?
Omule, trebuie să mai ieşi din casă.
Adică, tu consideri asta o relaţie satisfăcătoare ?
Adică, mă iubeşte, se descompune.
Mă iubeşte, se descompune.
Ce căutăm aici ? Ce-i asta ? Vrei să te predai ?
De ce nu ai spus nimănui că ţi-o trăgeai cu ea ?
Doar pentru că era căsătorită ?
- Nu părem a comunica prea bine. - Să-ţi fie ceva clar.
Nu mă deranjează să te împuşc chiar aşa, cum stai acum.
Ei bine, ai totuşi o problemă.
Dacă eu sunt mort, prietena ta, Polly, va avea parte de o soartă destul de crudă
ce include lumânări şi o baltă mare de petrol.
Şi ştii câte ceva despre femei atrăgătoare care ard, nu ?
Spune-mi, cum a fost ?
Ai simţit mirosul de carne arzând ?
Ai ucis-o deja.
Haide. Doar mă cunoşti mai bine.
Ăsta nici măcar nu e sângele ei.
Du-mă la ea, atunci.
Oh, nu ştiu ce să zic.
Nu putem să stăm puţin, să vorbim pur şi simplu, Joel ?
Vorbim de îndată ce-o văd.
Vreau doar să ştiu dacă avem ce vorbi.
Haide, ia-l.
Vreau doar să ştiu că e teafără şi atunci stăm de vorbă.
În regulă.
Să mergem.
Mă bucur să te văd, Joel. Serios.
Vom ieşi cu bine din asta, nu-i aşa, Joel ?
Cred că depinde mai mult de tine.
Pari mai îmbătrânit de când eşti în L.A.
Eşti un prieten bun.
Eşti ca un frate pentru mine.
Ştiai ?
Ai vreun frate sau o soră ?
Ce înseamnă asta ?
Încercam să încheg o conversaţie iar tu îmi faci analiza psihologică !
- Ce, ai devenit Dr. Polly acum ? - Eram doar curios.
Uită-te la mine, când îţi vorbesc !
Încerci să controlezi situaţia. Încetează !
Nu poţi să nu-ţi implici slujba, măcar o singură dată ?
Îţi spun eu. Petreci prea mult timp împreună cu târfa aia de Polly.
De ce ai nevoie ?
Vreau să te gândeşti cam ce ai avea nevoie.
Eu am să încerc să îţi ofer ce doreşti şi să facem un târg.
Orice îţi doreşti, în schimbul siguranţei doctorului Beilman.
De tine am nevoie.
Aşteaptă.
Am ştiut că dacă vin să îţi vorbesc personal, ai să mă înţelegi mai bine.
Să fiu al naibii, l-a prins pe Campbell ! Urmăriţi apelul !
Ai fost singurul care se gândea la mine, care mă cunoştea cu adevărat.
Pentru multă vreme, am fost singurul pe care l-ai avut.
Apoi, ai întâlnit-o pe Lisa.
Opreşte aici.
Aşteaptă puţin !
Este la aproximativ 20 de mile nord de oraş.
Da, bine, va trebui să te străduieşti mai mult ! Ce naiba !
Pe bune ? Mai dă-mi un minut şi voi avea locaţia exactă.
L-am prins, l-am prins ! Se află chiar deasupra apei !
Haide înăuntru.
Polly, Joel. Joel, Polly.
Deşteptarea, Joel.
Doare, nu-i aşa ?
Am auzit că luminile intermitente şi migrenele nu fac echipă bună deloc.
Nu eşti deloc amuzant.
Oh, nu, Polly. Nu, nu, n-am să-l omor.
Avem nevoie unul de celălalt. Ne definim unul pe altul.
Suntem yin şi yang, alb şi negru.
Nu-i aşa, Polly ?
Polly ?
Am zis, "nu-i aşa ?"
Nu înţeleg întrebarea.
Profesional, ai ajuns sau nu la concluzia că Joel şi cu mine
avem nevoie unul de altul pentru a da sens vieţilor noastre ?
Da. Da, dar...
Vezi ?
Ia-ţi naibii mâinile de pe ea.
Am spus să iei naibii mâinile de pe ea.
Stai jos, Joel.
Stai jos.
Stau aici şi te ascult toată noaptea, dar ia mâinile de pe ea.
Haide, lasă naibii pistolul. Ştim amândoi că nu o vei face !
Şi de ce ştim noi asta ?
Pentru că nu o poţi ucide decât o singură dată.
Are dreptate.
Hopa sus.
Ce zici de un astfel de "deja vu" ?
Avem flăcările.
O avem pe fata cea frumoasă.
Dar în loc să ne uneşti, tu te muţi la Chicago.
Sentimentul de vinovăţie trebuie să fi fost insuportabil.
Sau ceva asemănător.
Asta vrei să mă auzi spunând ?
Mă simt vinovat pentru că o femeie a murit din cauză că eu am făcut o greşeală imensă.
Nu.
Nu, nu. Nu asta a fost greşeala.
Greşeala a fost că mi-ai întors spatele, în loc să te dedici total relaţiei noastre.
Ce vreau să te aud spunând ? Vreau să spui "mulţumesc".
Vreau să spui "mulţumesc", pentru că am venit aici şi ţi-am salvat viaţa patetică.
David, ştii câţi ucigaşi în serie sunt activi, acum, în Chicago ?
Cinci. În zona de vest, cel puţin o duzină.
Aş putea să mă ocup de oricare dintre ei, fără să bag pe careva în sac.
Dacă joi te loveşte un autobuz, eu, luni mă ocup de alt tip.
Eşti slujba mea. Eşti muncă de birou.
Nu-mi vine să cred că încă nu ştii cu cine stai de vorbă.
Nu, nu, nu !
Nu, te rog, nu !
Trebuie să o fac. Altfel nu va înţelege nimic.
L-ai auzit. "Muncă de birou".
Mulţumesc.
- Ce ai spus ? - Am spus "mulţumesc".
Spune-mi din nou.
Am spus "mulţumesc".
Ieşi de aici.
Haide ! Fugi, fugi !
Joel ! Joel !
Dă-mi mâna ! Prinde-o !
Eşti gata ? Întinde mâna.
Aşa. Eşti bine ?
Dă-mi pătura.
Unde e fata ? E bine ?
E acolo.
- Să scoatem nenorocitul ăla de cadavru. - Bine.
Nu e uşor niciodată. Intri pe uşă, nu-i găseşti stând acolo,
aşteptându-te pur şi simplu, cu un zâmbet călduros de bun venit.
Poţi doar să speri că vor face o greşeală
şi să te străduieşti să fii acolo când se va întâmpla.
Reprocesare video şi audio, traducere, adaptare şi subtitrare: Enforcer Team bad48@lycos.com.
Rearanjare: KRALIZEC